"Nagy teljesítményű, részben megújuló forrásból származó anyagot akartam létrehozni" - interjú Mészáros László egyetemi docenssel
Mészáros László okleveles gépészmérnök, a Budapesti Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem Gépészmérnöki Kara Polimertechnika Tanszékének egyetemi docense a korszerű, polimer mátrixú nanokompozitok területén elért kiemelkedő tudományos eredményeiért és kimagasló oktatási és oktatásszervező tevékenységéért Magyar Arany Érdemkereszt polgári tagozat kitüntetésben részesült. Interjú.
Hogyan fogadta az
elismerést?
Már a fölterjesztésnél is nagyon hálásnak éreztem magam.
Megfogalmazhatatlan érzés, hogy megbecsülik a munkámat. Mindig vágytam az
elismerésre, és reméltem, hogy a kitartó oktató-kutatói munka meghozza
gyümölcsét.
A kutatásaiban
milyen területeket vizsgál?
Fő kutatási témám a nanokompozitok területe. Ezen kívül
polimerek újrahasznosításával, ezen belül gumiőrlemény újrahasznosításával, az
ionizáló sugárzás polimerekre gyakorolt hatásaival, és ennek
hasznosíthatóságával pl.: 3D nyomtatott prototípus-szerszámok
teljesítménynövelésére, is foglalkozom.
Hogyan talált rá a
nanokompozitok témakörére?
A nanorészecskéket 2003-ban kezdtem el kutatni,
hallgatótársammal, Gasparin Szabolccsal közösen, először egy TDK keretein belül.
Az első kísérletünk nem lett túl sikeres. Nanorészecske gyanánt
montmorillonitot használtunk, amit többek között a bor ülepítésére is régóta alkalmaznak.
Ahhoz képest, hogy magas költségű kutatásra számítottunk, 120 forintért (viszonyításképpen 2003-ban 10 dkg gépsonka
éves átlagára 140 forint volt – a szerk.) sikerült venni 20 dkg montmorillonitot,
amelyet keményítő és glicerin keverékével társítottunk. Mai szemmel egy igen
„zöld”, környezetbarát kompozitot próbáltunk előállítani. Az eredmény sajnos letaglózott
minket, mert sajnos az anyag szinte minden tekintetben alulmúlta a referenciát.
Egy pici szilárdságnövekedést azért sikerült felmutatni. Azóta sokat tanultam
és kutattam a témában. Fontosnak tartom a könnyű átültethetőséget az iparba,
így mindig az iparban elterjedt, technológiákat alkalmazok az anyagfejlesztési
kísérletek során.
A nanokompozitok előállításakor a termék gyártása során is fellépő
igénybevételek is közrejátszanak. A nanorészecskékkel kapcsolatos munka
nehézsége az egyenletes eloszlatottság elérése, de megfelelő feldolgozás során,
ha ügyesek vagyunk, jól ki tudjuk használni a feldolgozáskor fellépő mechanikus
és termikus kölcsönhatásokat Erre több publikációmban is rámutattam.
A nanorészecskék jelenléte minden tudományterületen új kapukat nyitott. Így most már vizsgálok
alakemlékező nanokompozitokat, elektromosan vezető nanokompozitokat, mechanikailag
nagy teljesítőképességű hibrid kompozitokat (amikor a nano- és mikrorészecskéket
együtt használjuk).
Öt-hat éve ezen kívül elkezdtem olyan hibrid kompozitokat készíteni, amelynek a
mátrixanyaga a megújuló erőforrásból előállítható politejsav (PLA). Kérdően
néztek rám, hogy miért szénszálat és szénnanocsövet társítok politejsavval,
ugyanis akkor nem lebomló anyagot kapunk. Az álláspontom viszont az volt, hogy
ugyanakkor viszont nagy teljesítményű, részben megújuló erőforrásokból származó
anyagot hozok létre. Sejtésemet igazolja, hogy ebben az évben az Európai Unió
kiírt egy olyan pályázatot, amelyben pont ilyen anyagot szeretnének, hogy
előállítsunk, ugyanis nem lehet minden jelenlegi alkalmazást kiváltani teljesen
lebomló polimerekkel és kompozitokkal.
Milyen gyakorlati hasznosíthatósága
lehet a kutatásainak?
Ahhoz, hogy az ipar jól teljesítsen, a tudományos bázisra is
szükség van az innovációhoz. Ugyanakkor kezdődnek látszani olyan irányok, ahol
már az alkalmazás felé is kikacsinthatunk. Ilyenek például az üzemanyagcellák, az
elektromágneses sugárzás elleni árnyékolás. Hagyományos kompozitok esetén egy nagyszilárdságú
alkatrészek, pl. motorburkolati elemek kiváltására is alkalmas. Ha nagyobb a
szilárdság, kisebb falvastagságú alkatrész is elegendő, ami további
tömegcsökkentéshez vezet. Energiahatékonyság mindenek felett! Ebben a nano- és
hibridkompopzitok nagyon jól teljesítenek.
Kutatóként mik a
tervei a továbbiakra nézve?
Szeretném elkészíteni az MTA doktori értekezésemet, amelyben
a nanokompozit témakörét foglalnám össze egy szép nagy csokorba. Szeretnék a
kutatói életutamban ezután új kihívásokat keresni, mert nagyon érdekelnek más
területek is, amelyekben már kamatoztatni tudom az eddig megszerzett
kompetenciákat. Épp most adtunk be egy uniós pályázatot egy nemzetközi
konzorciumban, németekkel, osztrákokkal és lengyelekkel közösen, amelyben
programozott lebonthatóságú csomagolóanyagokat fejlesztünk, ezáltal
csökkenthető lesz a mikroműanyagok mennyisége. Tévhit, hogy a lebontható
polimerek mindegyike a természetben le tud bomlani – ez rendszerint csak
meghatározott komposztálási környezetre igaz! A programozott lebonthatóságú
polimerek viszont egyrészt hagyományos módon újrahasznosíthatóak, adott esetben
komposztálhatóak, és ha a szabad környezetbe kerülnek, ott is lebomlanak, így
nem okoznak problémát.
Miért pont műszaki
területen tanult tovább?
A salgótarjáni Bolyai János Gimnázium matematikaoktatásának
annyira sokat köszönhetek, hogy az egyetemi éveim végéig nem volt gondom a
matematikával. Hálás vagyok egykori osztályfőnökömnek, Juhász Zsuzsanna
matematika-fizika szakos tanárnőnek az átadott hatalmas tudásmennyiségért.
Ezen kívül családi indíttatást is magam mögött tudtam,
szüleim mindketten épületgépész mérnökként dolgoztak, édesapám a regionális
gázszolgáltató cég üzemvezetőjeként, édesanyám saját vállalkozásában. Mindegyik
nagyszülőmnek volt köze vagy a számok világához, vagy a tanításhoz, vagy a
műszaki területhez: egyik nagyapám a tiszaalpári iskolában tanított, nagymamám
mezőgazdasággal foglalkozott (a piacon elég sokat számoltunk), másik nagyapám a
vasútnál dolgozott géplakatosként, míg másik nagymamám pedig a könyvelést
vezette a munkahelyén.
Én mindenképpen meteorológusnak szerettem volna tanulni, de
bevallom, nem mertem oda felvételizni. Nagyon vonzott a tanítás is, épp emiatt
végtelenül hálásnak érzem magam, hogy itt az egyetemen művelhetem a
tudásátadást. (Remélem, a hallgatók is hálásak!)
Mivel a testvérem a Gépészmérnöki Karon tanult, emiatt
adódott az ötlet, hogy mivel jó eredményeket értem el a középiskolában, úgy
éreztem, a családi háttér is erre predesztinál. A családomban többen javasolták
az agrármérnökséget, ugyanis szabadidőmben mindig kertészkedtem.
Miért szeret a BME-n
tanítani és kutatni?
Volt szerencsém betekintést nyerni az akadémiai szférába az Egyesült Államokban, Franciaországban, Németországban, Kínában, Csehországban, Törökországban, Mexikóban, Lengyelországban, Szlovéniában és Romániában is. Hihetetlen sokat tanultam az ottani jó gyakorlatokból – az oktatási praktikákat is mindig beleértve. Ettől eltekintve jobban szeretem az itthoni életet, mert itthon jókat lehet enni, aludni és kertészkedni. Kint nem lehet jókat aludni, enni, és sajnos kertészkedni sem, ráadásul a feleségem és a három gyerekem biztosítják számomra azt a másik világot, amelybe munka után el tudok vonulni egy-egy megterhelőbb nap után.
Mészáros László egyetemi
docens, gépészmérnök 1980-ban született Salgótarjánban, 1999-ben érettségizett
a salgótarjáni Bolyai János Gimnáziumban, reál tagozaton. 2005-ben végzett a
BME Gépészmérnöki Kar gépészmérnöki szakán, doktori fokozatát 2010-ben szerette
meg, amelynek 2011-től 2015-ig adjunktusa, 2016-tól egyetemi docense, 2012-től
pedig az MTA-BME (jelenleg: HUN-REN-BME) Kompozittechnológiai Kutatócsoport
tudományos munkatársa, 2022-től pedig tudományos főmunkatársa.
Több, mint 110 publikációval rendelkezik, több, mint 50 impakt faktoros cikkel, a h-indexe 14. 31 szakdolgozatot, 37 diplomát és 47 TDK-t konzultált eddig.
Benesóczky László
Megjegyzések
Megjegyzés küldése